Ten otisk prstu patří tvému synovi.
Já to neudělal. Přísahám.
VIDĚLI JSTE
Leonard Patz.
Ani toho kluka neznám. Nikdy jsem ho neviděl ani o něm neslyšel.
Chci jiného prokurátora. Stáhnou tě z případu.
- Použils ho? - Jak se na to můžeš ptát?
Musím si být jistý, že to není ten nůž, který hledají.
Musíš Jacobovi sehnat právníka.
Co mám říct Laurie?
Panebože. Věděls, že se to stane, viď?
- Že je Jacob podezřelý. - Ne.
Chcete říct, že vás vaše činy ani v nejmenším neznepokojují?
Ne. Znal jsem svého syna.
NA MOTIVY ROMÁNU WILLIAMA LANDAYE
Joanna volala. Máme se s ní sejít v garáži soudu.
Joanna?
Kleinová. Ta obhájkyně, co jsem ti o ní říkal.
V právu se vyzná líp než kdokoli jiný.
ODMÍTNOUT
Proboha.
Andy.
Laurie. Jsem Joanna Kleinová.
Těší mě.
Mrzí mě, čím si procházíte.
Děkuji.
V autě mám kávu, jestli chcete.
Ne, díky.
- Jacob už přijel? - Je na cestě.
Jak na tom je?
Je vyděšený, ale je v pořádku.
Andy, ty už jsi to zažil, ale ne z této strany.
A Laurie, tohle pro vás bude nové, proto vám řeknu, jak to bude probíhat.
Od této chvíle,
dokud za sebou nezavřete dveře svého domu,
nesmíte projevovat žádné emoce.
Žádné.
Vím, že toho žádám hodně, ale je to důležité.
Nedáme na sobě nic znát.
Laurie?
Ano.
Každý výraz a reakce budou vykládány proti vám.
NEWTONSKÁ POLICIE
Usmějte se, a řeknou, že to neberete vážně.
Plačte, a řeknou, že to předstíráte.
Neodpovídejte na žádné dotazy, které vám položí.
V televizi záleží jen na snímcích.
A co je nejdůležitější,
jakýkoli náznak vzteku, především od Jacoba,
lidi utvrdí v jejich nejhorších podezřeních.
Mějte na paměti, že v jejich očích není vinen jen Jacob.
Vinni jste všichni.
Chtějí potvrzení, tak jim ho nedávejte.
Dobře.
Nezapomeňte, kamenné výrazy.
- Připraveni? - Jo.
Dobře.
Tady jsou!
Barberovi. Vem kameru!
Pane a paní Barberovi, kdy jste naposledy mluvili s Jacobem?
Točíme živě!
Paní Barberová, kdy jste svého syna viděla naposledy?
Jak je na tom rodina?
Jak to zatčení ovlivnilo vaši rodinu?
Jak to zvládáte?
- Panebože. - Jsi v pořádku?
Jo.
...asi deset minut?
Mělo by to jít rychle. Asi deset minut.
Co teď?
Teď budeme čekat.
Pozor, prosím.
Jak víte, včera večer byla tragédie, která postihla naši komunitu,
umocněna tak, jak si jen těžko umíme představit.
Mluvím o zatčení Jacoba Barbera, žáka osmého ročníku naší školy.
Chci zdůraznit, jak je důležité nedělat ukvapené závěry.
To znamená ignorovat fámy a zdržet se jejich šíření.
Pokud ovšem máte informace, které by mohly napomoct vyšetřování,
policie vás prosí, abyste se na ni okamžitě obrátili.
Můžete to udělat přímo nebo prostřednictvím naší poradny.
Ticho, prosím! Povstaňte.
Ctihodná soudkyně Riveraová zasedá.
Soudní jednání je nyní zahájeno. Posaďte se, prosím.
Dobré ráno. Tak začneme.
Přiveďte obžalovaného.
Spis číslo 08-44-07.
Commonwealth vs. Jacob Owen Barber.
Obviněn z vraždy prvního stupně.
Je Commonwealth připraven?
Ano, je, Ctihodnosti.
- Slečno Kleinová, jak zní obhajoba? - Jacobe.
Nevinen, Ctihodnosti.
Přejdeme ke stanovení kauce. Commonwealth?
Ano, Ctihodnosti. Pokud smím,
všichni známe otce obžalovaného, který je tu dnes s námi.
Chováme k panu Barberovi úctu.
Já ho mnoho let považuji za svého mentora.
Pane Logiudici, asi víte, že pan Barber není z ničeho obviněn.
Jistě, Ctihodnosti.
Ale jeho vztah k tomuto případu je relevantní
pro můj argument ohledně kauce.
Prosím, pane advokáte.
Ano, Ctihodnosti.
Commonwealth žádá kauci v hodnotě 500 000 dolarů v hotovosti,
pět milionů se zárukou.
No tak.
Commonwealth se domnívá, že u obžalovaného hrozí riziko útěku
vzhledem k brutalitě činu
a pravděpodobnosti jeho odsouzení.
Ctihodnosti, obžalovaný nemá žádný záznam. V minulosti nebyl zatčen.
Soud se nedomnívá, že by u obžalovaného hrozilo riziko útěku.
Kauce zůstává stejná jako včera.
Deset tisíc. Sto tisíc se zárukou.
Vracím tento případ soudci Frenchovi k projednání
a předběžné řízení proběhne 21. srpna.
Děkuji, Ctihodnosti.
- Co bude teď? - Neboj. Jen ho odvedou.
Takový je postup. Za chvilku se s ním uvidíme.
Pojď.
BANKOVNÍ ŠEK
U vašeho domu budou reportéři.
Moje asistentka Ellen vám doveze nějaké potraviny,
ale nemůžete zůstat zavření.
Zítra vyřídíte pár pochůzek, dojedete pro benzín. Cokoli.
Ať si udělají pár snímků a pak vám dají pokoj.
Ještě se podepište tady.
- Podpis, prosím. - Promiňte.
Pojďte sem. Už jde ven.
Jacobe!
Hej! Poslouchejte. Uhněte, prosím.
Nechte nás projít, prosím.
Z cesty.
Dejte jim prostor, prosím.
Můžete to komentovat?
Jacobe, jak se ti daří?
No?
Zní to, jako bychom se sotva znali.
Nevím. Mně to přišlo dobré.
Podle vedoucího kampaně je to správný tón.
Je mu fuk, komu to ublíží, pokud to nebudeme my.
Omlouvám se. Já jen...
Obvykle mi s takovými věcmi radí Andy.
Nikdy by mě nenapadlo...
Musíte vydat nějaké prohlášení.
Já vím.
Mám to tedy odeslat?
Barberovi.
Jsou tady. Jdeme.
To je ono. Pozor. Už jedou. Blíž, ano? No tak. Máš to?
Nemám to srdce ho budit.
Jacobe, zlato.
Jsme doma.
Máš hlad? Mám ti něco uvařit?
Ne, jen se chci vyspat.
Jo.
Hej. Jsme na tebe hrdí.
To, jak sis tam dnes vedl, chtělo hodně odvahy.
Bylo to děsivý.
Teď už je to v pořádku.
Běž si odpočinout.
A... policie mi nevrátila mobil.
Dobře, koupíme ti nový. Možná i nový notebook.
Vzali i můj počítač?
Ano. Tak to chodí, když...
Tak to prostě chodí.
Dobře.
Haló?
Panebože.
Kdo je to?
Zítra zavolám telefonní společnosti a nechám změnit číslo.
ARCHEROVA ZÁKLADNÍ ŠKOLA DOMÁCÍ ÚKOLY
To mě podrž, Jacob je na všech...
Kvůli němu snad spadne net
Naši se mě pořád vyptávají...
Některým holkám připadá sexy lol
DEREK YOO VOLÁ PŘES FACETIME
Čau. Dneska jsem zase mluvil s tím právníkem.
S tím, co vede Jacobův případ.
Pořád mi volá.
- Sarah, jsi tam? - Jo.
Píšu úkol, takže musím končit.
Co vím a z toho, co jsme viděli,
ta řeč těla, chladný pohled, vyhýbání se očnímu kontaktu...
SYN ŽALOBCE OBŽALOVÁN Z VRAŽDY SPOLUŽÁKA
...pro obžalovaného z tak těžkého zločinu to nevypadá dobře.
Už spí. Nejspíš prospí celou noc.
A upřímně řečeno to potvrzuje...
To není dobrý nápad.
Viděls, co o něm píšou na internetu? Jak ho nazývají?
Musíme to ignorovat.
Prý vypadá samolibě a krutě.
- Je mu sotva 15 let. - Zlato,
to se dalo čekat.
Co když to uvidí?
Nic už pro něj nebude jako dřív.
Potáhne se to s ním do konce života.
Laurie.
Co?
Co, Andy?
Poslouchej mě.
Musím ti něco říct.
Něco, co brzy vyjde najevo.
O Jacobovi?
O mně.
O mé rodině.
O mém otci.
Jacobe, než začneme, chci něco zdůraznit.
Ty jsi klient.
To znamená, že o všem rozhoduješ ty.
Ne tvoji rodiče ani já, ale ty.
Pokud bys chtěl nechat rozhodování na rodičích,
to je pochopitelné.
Ale podle zákona v Massachusetts
je nezletilý obviněný z vraždy prvního stupně souzen jako dospělý.
Takže se vynasnažím jednat s tebou jako s dospělým, ano?
- Dobře. - Tak tedy...
Teorie je taková, že Ben Rifkin tě šikanoval.
Pořídil sis nůž,
a když se naskytla příležitost, pomstil ses mu.
Počkat, on tě šikanoval?
Ne tak docela. Teda, tak trochu, ale...
- Jak tak trochu? - Doteď ses o tom nezmínil.
- Proč jsi nám to neřekl? - Já...
Šikanoval spoustu lidí. Nejen mě.
I tak jsi nám to měl říct. Jak tě šikanoval?
Andy. Laurie. Prosím.
Co se týče toho napadení,
zdá se, že nejsou žádní svědci.
Přiznal ses, žes v tom parku byl.
A spolužák tvrdí, žes měl nůž,
který jsi občas nosil do školy.
To byl Derek. Derek Yoo.
Takže tu chybí přímé důkazy.
Pak je tu ten otisk prstu.
Ale otisky prstů jsou velmi omezená forma důkazů.
Často existuje rozumné vysvětlení.
Takže si v tom věříš?
Je tu ještě něco.
Laurie?
Musím ti něco říct.
Sám jsi řekl, že to vyjde najevo. Budeme se s tím muset vypořádat.
Radši ať se to dozví teď od nás než ze zpráv.
Promiňte. Vypořádat se s čím?
Mami?
Podle všeho má naše rodina násilnickou minulost.
Mrzí mě, že se to dozvídáš takhle, ale je to pravda.
Promiň, Joanno. Za to můžu já.
- Laurie se to dozvěděla včera večer. - Co se dozvěděla?
Můj otec, tvůj dědeček...
Je ve vězení.
Už je tam hodně dlouho.
Naposledy jsem ho viděl, když mi bylo šest.
Máma mě za ním vzala hned po jeho zatčení.
Říkals, že odešel, když jsi byl malý.
To jsem tvrdil každému. Stejnou lež moje matka vykládala lidem.
Ale říkals, žes otce nikdy nepoznal.
Já vím.
Styděl jsem se za něj.
Takže jsi mi lhal.
Takže mi lžeš.
Mrzí mě to, Laurie.
Neřekl jsem ti celou pravdu.
Co provedl?
Zabil jednu dívku.
Co byla zač?
Byla to studentka vysoké školy.
Její tělo našli v zabedněném řadovém domku na Congress Avenue.
Byla ubodána.
Co?
Chtěl jsem ti to říct už mnohokrát. Přísahám.
Proč jsi to neudělal?
Je to jen můj původ. Ne to, kým jsem.
Sedmnáct let, Andy? Nevěřils mi, že to pochopím?
Bál jsem se, že mě začneš vnímat jinak.
Bylo by to zbytečné, protože to nic neznamená.
Vážně?
Už tomu rozumím.
Netvrdím, že Logiudice se v tom nebude snažit šťourat,
ale ničeho tím nedosáhne.
Možná s výjimkou veřejného mínění.
Jste si jistá?
Laurie má strach, že obžaloba bude argumentovat
genetickou predispozicí.
Ráno jsem o tom četla na internetu.
Jsou případy, kde byla podobná věc použita jako důkazní materiál.
Říkají tomu „vražedný gen“.
To je absurdní.
Myslíš, že mám vražedný gen?
Ne. Je to jen fráze.
Jen se obáváme, aby to nepoužili proti tobě.
Pochybuju, že by to bylo přípustné.
Ne že by to nezkusili,
ale pokud ano, budeme se bránit zuby nehty.
Musím na záchod. Necítím se dobře.
Mary, ukážeš prosím Jacobovi, kde je toaleta?
Jo, jistě.
Tudy.
Prokrista. Muselas to teď vytahovat?
Má právo znát pravdu.
Další lži už nebudu tolerovat. Od tebe ani od něj.
- Od něj? Myslíš tu šikanu? - Nikdy se o tom nezmínil.
Mluvil o něm, jako by se sotva znali.
- A ten otisk prstu... - Ten vysvětlil.
- Našel tělo a zpanikařil. - O tom se taky nezmínil.
Jen si myslím, že k sobě musíme být upřímní.
Už žádná tajemství.
Pro dnešek už to možná stačí.
- Prosím. - Díky.
Měli jste mi to říct.
Zlato, stále se to snažíme zpracovat.
Neřekl jsem to nikomu, Jakeu.
Bál jsem se, jak se na mě lidé budou dívat.
Jako se teď budou dívat na tebe.
Proč by neměli?
Takový přece jsem, ne?
- Jacobe. - To nic.
Zlobí se na mě a nedivím se mu.
Takový ty nejsi.
Jak to víš?
Možná má máma pravdu. Třeba jsem...
- Třeba mám ten vražedný gen. - To jsem neřekla.
Vražedný gen je blbost.
Možná ne. Možná jsem jako on.
Hej!
To stačí, ano?
Je to zlý člověk. S tebou nemá nic společného.
Copak to nevidíš? Tohohle jsem se bál.
Proto jsem ti to tajil.
Měl jsi právo to nevědět.
Začít s čistým štítem. Ne aby ti to viselo nad hlavou jako...
Děkujeme.
Díky.
Sakra.
Prostě to ignorujte.
Andy.
Promiň. Myslel jsem, že budeš sama.
Mám ji každý druhý týden.
To nic, zlato. To je kamarád z práce.
Počkej tady.
Pojď dovnitř. Můžeš se dívat na televizi.
Vyrostla.
Promluvíme si vzadu.
Co tady sakra děláš? Chceš, aby mě suspendovali?
- Potřebuju tvou pomoc. - S čím?
S Leonardem Patzem.
Prokrista, Andy.
No tak. Oba víme, že vypadal podezřele.
To neříkej.
- Co? - Že „oba víme“.
Kdyby se Lynn tak rychle nezaměřila na Jacoba,
- Patz by byl stále ve vašem hledáčku. - Jak víš, že není?
A je?
Nezapomněla jsem na něj, jestli ti jde o tohle.
Ale není prioritou.
Už ne. Ne.
- Pro mě ano. - O tom nepochybuju.
Kam přesně tím míříš?
Chci prověřit Leonarda Patze. Chci vidět jeho spis.
Takže?
Zabavila jsi můj počítač.
Nikdo se to nemusí dozvědět.
Není to nelegální. Jen to není správné.
Vzpomenu si, až budu na dálnici vypisovat pokuty.
- Prosím, Duffyová. - Ne.
Chápu, proč to chceš.
Být na tvém místě, asi bych udělala to samé, ale nejsem.
Žádám tě jako přítele.
Chci jen jeho spis.
Přítele?
Co je?
Dělali jsme spolu. Nikdy jsme spolu netrávili volný čas.
Poprvé jsem u vás byla kvůli domovní prohlídce.
Páni, to je...
Myslel jsem, že jsme přátelé. Mrzí mě, žes to necítila stejně.
Neber si to osobně. Jsi fajn chlap.
Ale pokud tohle považuješ za přátelství,
pak je mi tě líto.
Mami?
- Už jdu, zlato. - Dobře.
Je to vše, nebo...
Andy.
Andy?
Andy.
Popište nám prvních pár týdnů po Jacobově zatčení.
Tak jo.
Myslím, že nejdřív byla neděle.
Pak bylo pondělí.
Jsem si jistý, že pak následovalo úterý.
Vždy se vyjadřujte přesně.
Rozsah otázky by měl být co nejpřesnější.
Jedno z vašich mnoha mouder.
Dobře. Přeformuluju tu otázku.
Popište prosím atmosféru u vás doma během několika týdnů po Jacobově zatčení.
- Atmosféru? - Ach bože.
Prostě mě přimějte říct, co chcete. Není to těžké.
Zajímá vás, jestli se Jacob choval podezřele. Seberte odvahu.
Dobře. Choval se tak?
Nevím.
Bylo mu 14 let. Celý jeho život byl nenávratně pryč.
- Jeho spolužáci, aktivity... - Pardon. Jeho spolužáci?
Ano.
Na někoho, komu tak záleží na přesnosti, je zvláštní, že jste neřekl kamarády.
No tak, Neale.
- Takže Jacob měl kamarády? - Ano.
Pár jich měl.
Byl Ben Rifkin jeho kamarád?
Ne. Ben se k němu prý občas nechoval hezky.
On mu... nadával.
Jak mu nadával?
Nevím. Byly to běžné nadávky.
Nazval Jacoba „buzíkem“?
Ano.
Víc než jednou?
Mám za to, že ano.
Takže to, že Jacob nemohl dělat běžné věci, ovlivnilo jeho chování.
- Je to tak? - Jo.
A tím, že se o něm mluvilo v televizi a na internetu,
se na chvíli tak nějak... uzavřel.
Aspoň zpočátku.
Takže si byl vědom své rostoucí popularity.
Jo.
Nabádali jsme ho, ať se na to nedívá.
Měl dost práce se školou. Do konce roku zbývalo osm týdnů.
Se školou?
Najali jsme mu učitelku.
Paní Mandelovou.
Učila Jacoba ve druhé třídě. Teď je v penzi.
Mysleli jsme, že tak to bude méně nepříjemné.
A bylo?
Nevím. Možná.
Jak jsem řekl, stáhl se do sebe.
Jako do jisté míry my všichni.
Je to pro nás těžké období.
Pro Laurie také?
Když se podíváte na skutečné náklady programu,
nejen na přímé náklady, ale na mzdy zaměstnanců, další...
Laurie.
Jak se máš, Laurie?
Nic moc, ale jsem ráda, že jsem zpátky.
Můžu...
Jistě, ano.
JARNÍ GALAVEČER
Myslely jsme na tebe.
Nečekaly jsme, že se vrátíš tak brzy.
Jo, potřebuju přijít na jiné myšlenky.
Většinu dne jen zírám do zdi, tak chci dělat něco užitečného.
Právě jsme si procházely rozpočet na exkurze pro příští rok.
Dobře.
Co to sakra dělá?
JARNÍ GALAVEČER
- Máš chvilku? - Jistě.
Právě jsem měla konferenční hovor s pár členy správní rady
včetně právního poradce.
Jsou přesvědčeni, že tvůj návrat do práce je možná předčasný.
Jsem v pořádku. Přísahám.
Ty mi nerozumíš, Laurie.
My s tím nesouhlasíme. Ne teď.
Víš, jak moc tě máme rádi.
A jak jsme vděční za všechno, co jsi tu za posledních sedm let udělala.
Osm.
Prostě...
Jsme pro ty děti útočištěm.
Má to pro ně být to nejbezpečnější místo.
A ty si myslíš, že moje přítomnost...
Ne. To není tebou.
Spíš...
Rada se obává jakékoli negativní asociace.
Finančně se pohybujeme na tenkém ledu.
Chápu.
Není to nutně trvalé.
Nikdo tě nevyhazuje.
Jen si myslíme, že teď není vhodná doba.
Zatím ne.
A kdy tedy?
Já...
Mrzí mě to, zlato.
Všechno, čím si procházíš.
Děkuju.
Dobrý den, paní Barberová.
Tak jo. Střílím na něj. Běž tam.
Seš mrtvej.
Zastřel ho.
Hraješ to jak ponocnej.
Seš kaput.
Ahoj.
Co si dát pauzu? Už to hraješ pár hodin.
Jakeu.
Tak jo, musím končit. Dobře.
- Kdy bude večeře? - Až přijde máma.
S kým to hraješ?
Nevím. S nějakým klukem.
Neznáš jeho jméno?
Myslím, že říkal, že se jmenuje Tim nebo Tom.
Řekl jsi mu své jméno?
Nevím. Jo, možná.
Musíš být opatrný, co u toho řekneš.
Jsou to jen kecy.
Já vím, ale lidi to vytrhnou z kontextu, všechno nahrávají.
Proto nemůžeš na sítě.
Všechno se někde ukládá. Je to žalobcův sen.
- Už jsme o tom mluvili. - Já vím.
- Takže s tím přestaneš? - Ano.
Dobře.
Mrzí mě to. Vím, že je to těžké, ale je to důležité.
Klidně ty hry hraj. Jen buď opatrný.
S telefonem, se zprávami, se vším.
Jo. Chápu.
Dobře.
Podle Dylana jsem slavnej.
Mluvil jsi s Dylanem?
Jo, hráli jsme spolu.
Prý je na internetu nějaká fanouškovská stránka.
Založila ji nějaká holka z Ohia nebo Iowy.
Prokrista.
Ale rád bych ji viděl.
Ne.
Jasný? Není to dobrý nápad. Prostě... to nedělej.
Podívej se do schránky.
Neměla by být máma už doma?
Zavolám jí. Co kdybys prostřel?
Už jsem si říkal, kde jsi.
Řídila jsem.
Co tím myslíš?
Jen jsem potřebovala...
Nevím.
Jak to šlo v práci?
Bylo to...
Panebože.
Běž dovnitř. Postarám se o to.
VRAHU SHNIJ V PEKLE
Ahoj, mami.
Hned přijdu.
Dobře. Chápu. Máš mě ráda.
Všechno nejlepší!
Jacobe!
Čí to byl nápad, konzultovat to s dr. Vogelovou?
Jacobova obhájkyně ji doporučila.
Dr. Vogelová je odbornicí přes genetickou dědičnost,
- že ano? - Ano.
Já myslel, že slečna Kleinová byla názoru, že dědičnost je nepřípustný důkaz.
Chtěla se tomu postavit, kdybychom na to narazili u soudu.
Tak jedná dobrá právnička.
A její první sezení s Jacobem bylo 25. května?
Je to tak?
Jo, asi jo.
Nejdřív jsme se s ní sešli my.
Toby nám chce přivézt večeři.
Vážně?
To je zvykem, když někdo umře.
Chce ti být oporou.
Tak ať si nemyslí, že si toho nevážíš.
Já vím.
Duffyová mi vyhověla. S tím Patzovým spisem.
Myslí si, že to udělal Patz?
To nemůže říct, ale my ano.
Patz splňuje všechny body.
Musíme jen vystavět důvěryhodný případ.
- To od ní bylo hezké. - Jo.
Vidíš? Lidi nás podporují.
Andy byl ještě na právech.
Chodili jsme spolu sotva rok.
Takže těhotenství bylo neplánované?
Ano, ale měli jsme z toho radost.
Byli jsme v podstatě zasnoubeni.
Těšili jsme se.
Ale byli jsme ještě mladí. Měli jsme se hodně co učit.
Jaký byl Jacob jako miminko?
- Krásný. - Vzpurný.
Jistěže byl krásný, na to se...
Na to jste se neptala, že?
V čem byl podle vás vzpurný?
Neustále plakal.
Jako by ho někdo týral.
Nejdřív jsme to připisovali kolice, ale nepřestalo to.
Když byl malý.
Dal se rychle utišit?
- Většinou ano. - Ani ne.
Párkrát měl výbuch vzteku a podobně.
Bylo to víc než jen výbuch.
Házel po nás věcmi.
Křičel několik hodin. Nenechal se utišit.
To nezní příliš neobvykle.
Taky ne. Podle mě to Laurie trochu přehání.
Jak Jacob jako batole vycházel s ostatními dětmi?
Laurie?
Na chvíli to přeruším a něco vám zdůrazním.
Najal mě váš tým obhajoby.
Pracuju pro vás.
- Jsem na Jacobově straně. - To víme.
Dobře. Takže víte, že naše sezení jsou zcela důvěrná,
takže není důvod mi cokoli tajit.
Ne v této místnosti.
Jen se snažím udělat si o tom kompletní obrázek.
No, v jeslích to moc nezvládal.
Byl k dětem moc hrubý. Byly na něj stížnosti.
- Stížnosti? - Pár neurotických rodičů.
Jednou shodil holčičku z průlezek.
Potřebovala stehy.
A jeden chlapec ho obvinil z pokousání, ale Jacob to popřel.
Byly mu čtyři. O čem to tu mluvíme?
Nechte ji mluvit. Budete mít prostor. Pokračujte.
Jen se snažím být upřímná.
Zní to, jako by se Jacob musel z něčeho zodpovídat.
A nemusí.
Byl malý. Dramatizuješ každý detail.
To jsi říkal vždycky.
Nechtěl sis přiznat, že je něco špatně.
Byl to obyčejný kluk s obyčejnými problémy.
Jako každý jiný kluk.
Naše pediatrička říkala to samé.
Myslela si, že je Jacob emocionálně nevyzrálý
a že by měl ještě rok chodit do školky.
- A že to odezní. - A odeznělo to.
- Měla pravdu. - Vážně?
Zlato, podívej se, kde jsme.
Co tím myslíte, Laurie?
Pochybujete snad o Jacobově nevině?
- Ne. Jistěže ne. - Pokud ano, je to normální.
Nepochybuju. Ani v nejmenším.
Jen jsem se snažila odpovídat upřímně.
Tak jste to po nás chtěla.
- Rozumím. - Mluvím vážně.
Vím, čeho je schopný a čeho ne.
- Dobře. - Matka své dítě zná.
Je tu Toby.
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
To je od tebe moc milé. Děkujeme.
To nestojí za řeč.
Jak na tom jste?
Držíme se. Jen to...
To chápu.
Zlato.
Bude to v pořádku.
Já nevím.
Vážně nevím.
Ahoj. Co bylo dneska?
Globální výchova, biologie a španělština.
Ve druhé třídě jsem ji měl radši.
Je milá, ale trvá jí dlouho, než mi něco vysvětlí.
A podle mě ani španělsky neumí.
Años vyslovuje jako „anus“.
Zlato, vypadá to, že Jacob...
- Co se děje? - Mami?
Gary nechce, aby se se mnou dále stýkala.
Přišla mi to říct osobně.
- To je šílený. Jste nejlepší kamarádky. - Jo, Gary je její manžel
a chodil na vejšku s Danem Rifkinem, takže...
Máme zbytky od včerejška.
KOMUNITNÍ SBÍRKA
NA PODPORU PAMĚTNÍHO STIPENDIJNÍHO FONDU BENA RIFKINA
FREEMANOVO ŽELEZÁŘSTVÍ LEONARD
Mohl bys v tom jezdit.
Ale já... Ne, doporučuju tohle.
Samozřejmě. Nějak si vydělat musíte.
Ahoj, Sarah.
ARCHEROVA ZÁKLADNÍ ŠKOLA
Jak jde trénink?
Detektiv Duffyová.
Haló?
Říkala jste, že můžeme zavolat kvůli Benově vraždě.
Ano. S kým mluvím?
Jmenuju se Sarah. Sarah Grohlová.
„Kde je ten klobouk?“
Hej, kamaráde. Večeře.
Zlato! Večeře!
Zlato!
„Padesát dolarů.“
Laurie! Večeře!
Laurie!
Laurie?
Překlad titulků: Petra Kabeláčová